когато дойде, в мен все още болеше.
изправях се бавно, навън все валеше.
когато дойде, аз не вярвах, че още
ще мога да скачам във локвите нощем.
обувах ботушите и плахо, и бавно
се учех да стъпвам - но само по равното!
когато дойде, не вярвах, че повече
небето над мене ще бъде безоблачно.
когато ти, щастие, плавно пристъпи
забравила бях дори и лика ти,
забравила бях как отново да вярвам,
когато ми казваш: “хей! тук съм. оставам.”
когато дойде… ти не питаш. ти сядаш.
ти нежно, ти сигурно към мен се протягаш.
хей, щастие. обич, прегръдка и сила.
прости ми, че в тебе се бях усъмнила.
4 юни 2024
0 dandelions:
Публикуване на коментар